Kauhajoen raitilta kuultua -podcast. Isäntinä toimivat Maija-Liisa Laitila sekä Joni Rintamäki.
Suomen suvi, yötön yö ja Kauhajoen Nummijärvi.
Monelle tämä yhdistelmä tarkoittaa vain ja ainoastaan yhtä asiaa: raskaan musiikin pyhättöä, Nummirockia.
Tämän tunnetun kesätapahtuman juuret yltävät niinkin kauas kuin 1920-luvulle, jolloin paikalla eli Nummijärven rannassa järjestettiin ensimmäiset juhannusjuhlat.
1980-luvulle saavuttaessa tapahtuma otti teemaltaan uuden suunnan kohti tummempia vesiä, ja rockfestivaalin järjestäminen onkin nykyisin lähes ympärivuotista puuhaa.
Mutta mitä oikeasti vaatii, että keskelle rauhallista pohjalaista maalaismaisemaa nousee vuosi toisensa jälkeen tuhansien ihmisten metallifestivaali, jonne saavutaan kesä toisensa jälkeen yhä uudelleen?
Tänään sukelletaan pintaa syvemmälle festivaalin kulissien taakse, talkoohengen ytimeen ja metallikansan sielunmaisemaan.
Vieraaksemme on saapunut Nummirockin promoottori Tero Viertola. Tervetuloa.
Kiitos, kiitos.
Ihan tähän alkuun tällainen tosi helppo kysymys: miten tiivistäisit Nummirockin ydinhengen muutamalla lauseella kuulijoille, joille Nummirock ei ole entuudestaan tuttu?
No joo, heti helppo tähän kärkeen.
Nummirock on elämys. Se ei ole pelkkä festivaali.
Se on ehkä jotain, mikä pitää kokeer. Sitä ei pysty sanoin kuvaamaan, mikä se meidän juhannusyömme siellä on.
Tiistain ja sunnuntain välinen juhannusyö. Se on pakko kokeer. Siihen ei ole sanoja.
Että siinä on joku sellainen oma maaginen taikansa?
Siinä on ihan oma juhannustaikansa. Jotain taikapölyä siellä on ilmassa, koska se on kestänyt.
Siellä on kohta juhlittu sata vuotta, niin onhan se jotain maagista.
Kyllä. Tuossa aloituspuheenvuorossa olikin jo mainittu, että näitä juhannustansseja on järjestetty sieltä jopa 1920-luvulta saakka.
Ja sitten myöhemmin tuli tämä raskaan musiikin festivaali.
Eli Nummirockilla on siis pitkä historia. Monesko kerta tämä nyt on, kun Nummirock järjestetään?
Se on kyllä 40. Nummirock tässä nyt ihan kohta.
Vuonna 1987 se on ollut ensimmäisen kerran, ja sitä ennen se on ollut Nummijärven juhannus -nimellä jostakin 1950-luvulta saakka.
Ja mitä sitä ennen sitten vielä oli... 1930-luvulta on ensimmäiset valokuvat aiheesta. Siinä on kyllä aivan huikea historia yhdelle tontille.
Aikalaiset varmaan muistavat, mutta kerro vähän meille, jotka olemme syntyneet hieman myöhemmin kuin silloin 50-luvulla.
Minkälaiset ne juhlat ovat silloin olleet verrattuna tähän päivään?
Sillä lailla ehkä samanlaiset kuin nytkin, että valtakunnan kovimpia artisteja on ollut paikalla.
Toki 1960-luvulla on ollut jo Reijo Taipaletta mestalla ja sitä ennen 50-luvulla valtakunnan kovimpia tanssittajia ja tanssitähtiä.
Sillä lailla nykyäänkin valtakunnan kovimmat heavybändit ovat paikalla, eli aina on ollut se ykkösporukka mestalla artistienkin puolesta.
Juuri tuossa katsoin, että 60-luvulla on ollut jo ensimmäisiä ulkomaisia orkestereita paikalla.
Tänäkin vuonna meillä on noin 10–11 ulkomaista bändiä viidestäkymmenestä.
Siinä on ehkä bändien lisäksi muutakin sellaista oheisohjelmaa, mitä on ollut koko ajan.
Kasarilla jo oli jos jonkinlaista pallonheittoa, surmanajoa ja mitä kaikkea tontilla on tehtykään, tivolia ja muuta.
Kyllä siihen kuuluu aika paljon kaikkea muutakin kuin pelkkää musaa.
Taso on pidetty korkealla, vaikka tyyli on siinä välissä vähän vaihtunut.
Kyllä se on vaihtunut muutaman kerran, ja taso on yritetty pitää korkealla niin, että jengi viihtyy ja saadaan ihmiset paikalle.
Pakko tarttua tuohon, että jos 60-luvullakin on ollut jo ulkomaisia bändejä... Erään kollegan kanssa mietimme aiemmin tänään,
että kun puhutaan vaikka 80-luvusta ja ajasta, jolloin internet ei ollut vielä valloillaan, niin tiedätkö, miten niitä bändejä on buukattu ulkomailta?
Onko se ollut joku katalogi, vai onko joku tiennyt, että tuolle kun soittaa tai faksaa, niin bändin saa paikalle?
No joo, kyllähän silloinkin on ollut jo ammattilaisia Etelä-Suomessa, jotka ovat tuoneet bändejä Suomeen.
Muun muassa Antti Einiö, joka tässä juuri vaihtoi hiippakuntaa vuosi pari sitten.
Kyllä siellä on ollut mestareita, jotka ovat asioista tienneet ja joilla on ollut yhteyksiä ulkomaille.
Sitä kautta on saatu meillekin tänne Nummijärven metsiin ulkomaisia bändejä. Kyllähän se sama ralli tavallaan jatkuu.
Toki teen itsekin jonkin verran joitakin ulkomaisia bändejä suoraan, mutta suurin osa tulee yhteistyökumppanien kautta.
Mutta kyllä sieltä Ruotsin kautta varmaan jo kasarillakin aika paljon kaivettiin niitä ulkomaisia bändejä.
On ollut sinne päin yhteyksiä, ja sitä kautta niitä on löytynyt.
Niin just, aivan. No hei, miksi juuri Kauhajoen Nummijärvi? Mikä siitä paikasta tekee niin erityisen, ettette ole vaikka siirtäneet tapahtumaa Kauhajoen keskustaan?
Niin, sehän on keskellä metsää.
Se varmaan on juuri se. En tiedä, onko edes parempaa tai vastaavaa paikkaa koko valtakunnassa,
kuin meillä tuolla keskellä metsää luonnon helmassa, järven rannassa. Siinähän on kaikki, mitä ihminen tarvitsee juhannuksena.
Oli sitten rokkari tai humppaaja, niin kaikki tarpeellinen löytyy meiltä. Meillähän on siellä kumminkin pieni kaupunki rakennettuna aina juhannukseksi.
On sairaalat, kaupat ja kaikki. Löytyy saunat, ja järvi on aivan rannassa. Ei ihminen tarvitse muuta kuin sen, mitä meillä siellä on.
Toisaalta siinä on vielä sekin, että kun ollaan tuolla vähän sivussa niin sanotusti, niin sellaiset lieveilmiöt,
joita kaupunkitapahtumissa tulee vastaan – että on pyrkyreitä vähän enemmän siinä oven takana portinpielessä kyttäämässä –
sellaiset ovat aika vähissä. Sinne pitää oikeasti tulla sinne pelipaikalle. Sinne ei kukaan vahingossa eksy tai tule muuten vain ihmettelemään aidan viereen, että pääsisikö jostakin raosta sisälle.
Se vaatii sellaista päättäväisyyttä ja voimakasta tahtotilaa, että sinne asti lähtee.
No kyllä se vaatii, joo. Rohkeimmat sen uskaltavat tehdä. Kyllä sitä rohkeutta vaaditaan vähän, että uskaltaa lähteä viikoksi tuonne metikköön asumaan.
Kyllä vain. Mainitsit tuossa jo aikaisemmin, että sitä muotoa on parisen otteeseen haettu, että minkälaista musiikkia ja miten.
Mutta miten ja miksi Nummirockista muotoutui aikanaan juuri raskaamman musiikin festivaali? Jos ajatellaan muita juhannusfestivaaleja, niin niissä aika pitkälti luotetaan nykyään iskelmään ja popmusiikkiin.
Joo, no sehan oikeastaan eskaloitui vuonna 2001. Oikeastaan jo 2000 oli sellainen, ja taisi olla 1999 jo vähän sellainen, että siellä oli seassa vähän kevyempää, eurodancea ja mitä kaikkea.
Ja sitten silloin 2001 kuviteltiin ohjelmaa keventämällä saatavan sellainen enemmän kaiken kansan festari, mikä osoittautuikin täydeksi fiaskoksi. Siitä tuli vuonna 2001 miljoona 200 000 markkaa tappiota.
Se velka maksettiin pois pari talvea sitten. Sillä lailla on ihan kiva, että meni toki parikymmentä vuotta, vähän ylikin, mutta pois on maksettu.
Sitten kun se vuosi 2001 meni reisille oikein huolella, niin talvella mietittiin, että mitä nyt tehdään. Nostetaanko hanskat naulaan ja pystytään viettämään omia juhannuksia kukin tahollansa, vai vieläkö koetetaan.
Ja sitten siinä kuitenkin ihanaisen synkkinä syysiltoina päätettiin, että ei hitto, kyllä mennään vielä koettamaan. Nummirock on aika vahva brändi, jota on tehty jo yli 20 vuotta.
Kyllä tässä nyt vielä koetetaan, ja sitten vain päätettiin, että vedetään kaikki aivan minimiin. Ei ollut kuin kaksi päivää ja kaksi lavaa, ja oli yksi ulkomainen artisti vuonna 2002.
Budjetit olivat tosi matalat – kaikki ohjelma- ja mainosbudjetit. Kokeiltiin kevyesti lähteä niin, ettei rahaa tietenkään ollut missään, eli tosi pienellä riskillä.
Sitä on nyt sitten sieltä vuodesta 2002 pystytty onneksi jonkinlaisella vauhdilla kasvattamaan, toki hitaasti mutta varmasti. Nythän meillä onkin sitten taas neljä päivää ja neljä lavaa.
Tai oikeastaan meillä on kyllä koko viikko, koska nythän meillä on se lasten ja nuorten bändileiri, joka alkaa jo juhannusviikon maanantaina. Tänä vuonna se järjestetään kuudetta kertaa yhteistyössä kaupungin Panula-opiston kanssa.
Siinähän me rokkailemme siellä Nummijärven rannalla koko juhannusviikon.
Se on kyllä mahtava lisä tavallaan tuo bändileiri, että lapset ja nuoret pääsevät kokeilemaan. Hehän saavat myös esiintyä siellä kakkoslavalla tai rantalavalla leirin päätteeksi, eikö näin?
Joo, kyllä vain. Keskiviikkona festarin avauspäivänä kello 18 on bändileirin päätöskonsertti, johon on kaikilla vapaa pääsy. Sinne muorit, vaarit ja naapurit mestalle kuuntelemaan, kun jälkikasvu vetää rock 'n' rollia festarilavalla, joka on jo täydessä juhlakunnossa. Samana iltana siellä soittavat jo ensimmäiset bändit.
Mutta äskeiseen kysymykseen vielä siitä, että kyllä se on se vuosi 2002, kun se lähti sitten suoraan raskaampaan suuntaan pääasiallisesti. Siitä lähtien olen ruvennut tekemään ohjelmaa ja kaikkea muutakin siihen.
Silloin Helsingin päässä ei ollut enää ohjelmatoimistoa, joka hoiteli ohjelmaa sinne, vaan ne olivat kaikki minun takanani, kuten ovat edelleenkin. Tänä vuonna on jo 25. tai 26. vuosi minulle, kun kasaan tuon ohjelman.
Eli kaikesta huolimatta pienellä sisulla ja sellaisella pohjalaisella rohkeudella se saavutettiin?
No joo, kyllä. Pieni sellainen hulluus siihen kyllä kuuluu kylkeen, eihän tässä mitään järkeä ole. Mutta on se vain aika kivaa ja mukavaa huomata, että jengi viihtyy ja tunnelma on hieno. Se auttaa jaksamaan, kun sitä pohtii, että se on se juttu.
Kyllä. Mennään seuraavaksi vähän tähän päivään. Millaista musiikkia festivaaleilla nykyään tarkalleen ottaen kuullaan? Metalliin kuuluu monta alagenreä ja lajia, niin mitä siellä on tänä vuonna edustettuna?
No joo, tietenkin black metallia on mukana, death metallia ja deathcorea löytyy. Sitten melkein kaikkea... folk-metallia taitaa tänä vuonna ehkä olla vähän vähemmän, mutta sitä on ollut aikaisempina vuosina ja varmasti ensi vuodelle taas tulee.
Sehän vain vaihtelee vuosittain. Doomia löytyy, ja sitten tietenkin metallin alalajien lisäksi löytyy vähän psychobillyä sieltä lauantai-iltapäivästä. Sitten meillä on tietenkin humppaa – sitä pitää olla, ja Eläkeläiset tulee toimittamaan sen kohdan – ja ehkä sellaista suomimetallia ja suomirockia.
Rokkiosastoa löytyy ja punkkia muutaman bändin verran. Kyllä olen siitä taas yrittänyt sellaisen aika monipuolisen paketin kasata, että sieltä löytyisi vähän kaikkea.
Tietenkin joku on aina eri mieltä siitä, onko siellä kaikkea, mutta kyllä siitä nyt tuli tänä vuonna tuollainen. Ensi vuonna se on taas vähän eri painotuksella. Kyseessä on sellainen sekametelisoppa, koetetaan joka vuosi katsoa, että siinä olisi vähän kaikennäköistä metallia.
On siellä nyt sitten Kalevauvakin. En oikein tiedä, mikä se genre on, mutta se ei nyt aivan metalliin taivu, vaikka asenteellista soittoa herrat vetävätkin siinä.
Tietenkin siellä on muutama tribuutti- ja cover-bändikin. Sitten seassa on tietenkin Nummirockin oma housebändi, Nummirock Ensemble, joka aloittaa festarit heti keskiviikkona silloin puoli yhdeksältä.
Siellä taas kuullaan 40 vuotta vanhoja biisejä – no ei pakosta Nummirock-biisejä, mutta 40 vuotta vanhoja biisejä, jotka on tehty silloin.
Ja siihenkin on tulossa... sitä ei ole vielä julkaistu, mutta keikalle on tulossa pieni sellainen mukava twisti, josta uutisoidaan ehkä tuossa vähän myöhemmin sitten isommin.
Sitä odotellessa.
Niin, ja sitten tietenkin... no ehkä... no niin, joku Kakka-Hätä 77 meillä on vielä sellaisena yhtenä erikoisbändinä siellä perjantain yössä, mikä on...
En oikein tiedä, mikä sen genre on, ehkä se on aivan oma genrensä, tuollaista punkin sekaista metallipörinää, mikä aika hyvin iskee tuohon meidän festarikansaan.
Nyt tämän juhlavuoden kunniaksi julkaisimmekin, kun he tekivät meille oman Nummirock-biisin, jonka äsken juuri täräytimme Instagramiin ja TikTokiin. Käykää tutustumassa aiheeseen.
Ehdottomasti.
Siihen on nyt tällä viikolla vielä tulossa lisääkin Nummirock-aiheisia biisejä kuunteluun.
Sitä suuremmalla syyllä, jos eivät vielä ole nämä Nummirockin somekanavat seurannassa, niin ei muuta kuin sinne kipin kapin.
Tuohon äskeiseen kysymykseen liittyen tuli selväksi, että tänäkin vuonna puhutaan kymmenistä artisteista, jotka siellä juhannuslavalla tai lavoilla esiintyvät.
Siellä oli Battle Beastia, Staminaa, Lost Societya, Eläkeläiset ja paljon muuta.
Tämä seuraava kysymys on vähän henkilökohtaisempi. Tero Viertola promoottorina, sinulla varmasti on kädet täynnä töitä koko sen tapahtumaviikon ajan.
Mutta jos sattuu sauma, niin kenen artistin tai bändin aiot itse käydä katsomassa tänä vuonna?
No siinä on kyllä aika montakin sellaista mukavaa. Ehkä tuo äsken mainittu bändi on kyllä sellainen spektaakkeli, että se on ehkä pakko nähdä.
Ja sitten tietenkin, itse kun olen vanha punkkari, niin kyllä Nyrkkitappelu siihen kylkeen on aika mukava.
No sitten tietenkin ulkomaisista ehkä Immortal Disfigurement on sellainen mukava amerikkalaisbändi, joka on kiva nähdä livenä.
Ja tietenkin Black Veil Brides. Kyllä siinä on aika montakin sellaista, mitä pitäisi yrittää ehtiä itsekin katsomaan, kun niitä on tullut ostettua.
Yritätkö tapahtuman aikana, vaikka olet varmasti kiireinen, käydä vähän katsomassa jokaista bändiä, joka soittaa? Ehditkö pyörähtää silleen edes minuutin tai kaksi?
Joo, kyllä yritän siihen pyrkiä. Se olisi paras vaihtoehto ja parhaiten tehty homma sillä lailla. Mitä vähemmän minulla on juhannuksen aikana
sellaista tulipalojen sammuttelua ja paniikinomaista hässäköintiä, sen parempi. Ennakointi omien hommien kanssa on se ykkösjuttu,
että sitten juhannuksena pystyisi vain seurailemaan, että kaikki pyörii kuten pitääkin, ja pystyisi lennosta puuttumaan epäkohtiin, jos niitä tulee.
Mutta aika vähän niitä loppujen lopuksi on, koska meillä on aika mahtava jengi tuossa rakentamassa tätä juhlaa. Siellä on huipputyyppejä vetovastuussa omista tonteistansa,
niin onhan se mukava seurata, kun homma toimii.
Homma hoituu, ammattilaiset ovat asialla. Oliko tässä havaittavissa myös sellainen pieni toive festarikansan suuntaan, ettei rähistäisi?
Joo, se on tietenkin. Meillä on kyllä hieno festariyleisö, ei meillä yleensäkään rähistä. Se on aivan supermahtavaa jengiä,
että siitä pitää kyllä antaa kiitosta kaikille mukana olleille. Se on ollut hieno suoritus tässä nyt jo monta kymmentä vuotta,
ettei siellä sellaista ylimääräistä rähinää ole missään kohtaa. Kaikki ovat hymysuin ja vetävät vähän kaljaa ja lonkeroa, ja käyvät välillä saunassa ja katsomassa bändejä. Mikä sen mukavampaa.
Täytyy myöntää, että sellaiset festarikävijät, jotka ovat useampana vuonna käyneet sekä Nummirockissa että muilla suomalaisilla festareilla,
sanovat, että Nummirock on yksi rauhallisimmista festareista, missä he käyvät.
Joo, niin se on ollut kyllä pitkän aikaa. Varmaan siitä lähtien, kun se metallipainotteiseksi muutettiin silloin vuonna 2002. Kyllä siellä on ihmisen hyvä olla,
ei ole murehtimista, vaan on turvallista ja mukavaa.
Mahtavaa.
Kyllä. Peilasit tuossa aiemmin ja kerroit, että taustalla on mahtava jengi, joka tekee tätä Nummirockia, ja tarvitaan myös muita tekijöitä siihen ympärille.
Yksin olisi varmaan vähän vaikeaa tuollaista tuhansien ihmisten festivaalia tehdä. Miten se taustaorganisaatio saadaan toimimaan ja miten yhteispeli siellä sujuu?
Kerro vähän siitä, mitä siellä taustalla tapahtuu.
Siellä tapahtuu aika paljon koko ajan. Eri osa-alueiden ja toimipisteiden päälliköt kyllä tietävät, mitä tekevät.
Heillä on aika monella pitkä kokemus siitä. Tokihan siinä nyt tulee sellaista luontaista kiertoa vähän, että joku jää pois ja tulee uutta tilalle,
mutta vanhat tekijät, jotka ovat olleet kauan mukana, osaavat onneksi hyvin tsempata ja ohjeistaa uusia tyyppejä mukaan.
Ei siellä sillä lailla tietenkään ketään missään kohtaa jätetä yksin.
Kyllä itsekin pyrin olemaan aina joka nurkalla apuna ja läsnä, jos jollekin tulee jokin hätä – varsinkin näin ennen tapahtumaa ja miksei sen aikanakin.
Meillähän on yhteinen WhatsApp-ryhmä meidän porukallemme, ja koko henkilöstölle on vielä erikseen joka toimipisteellä omat WhatsApp-ryhmänsä,
joissa nämä vastuuhenkilöt keskenään saavat sopia ja pyörittää asioita. Kun seuraan niitä ryhmiä, pystyn lennostakin jo korjaamaan,
jos siellä tulee jotakin ihmeellisempää tai yllättäviä ongelmia, joita pystyy siinä heti helposti ratkomaan. Joskus tulee haastavampia ongelmia,
mutta niitä pystyy kyllä ratkomaan ehdottelemalla vaihtoehtoja ja muuta. WhatsApp on varmasti yksi sellainen tärkeä työkalu. Kun meillä on ympäri Suomea niitä vastuuhenkilöitä,
niin etäyhteydet, kuten Google Meetit, ovat olleet tehokkaasti käytössä koko kevään ajan. Ja miksei myös WhatsAppin ryhmäpuhelut.
Sitä kautta se aika hyvin toimii. Sitten tässä talven aikana on ollut yhteisiä koko staffin palavereja,
joissa on ollut jotain koulutusta tai käyty läpi strategiaa. Tällä viikolla on seuraava palaveri ja ennen juhannusta taitaa olla vielä yksi.
Koko ajan pyritään pitämään jengi lämpimänä niin sanotusti. Tietenkin jos vähän tuntuu siltä, niin johonkin väliin otetaan vähän huilia.
Sitä pystyy seuraamaan siinä ja ehkä potkimaan jengiin vauhtia, että hei, juhannus on jo aika lähellä, nyt täytyy vähän tsempata, että päästään saattamaan tämä maaliin.
Mutta ei ole kyllä oikeastaan moittimista, jokainen sektori toimii kyllä hienosti. Se on hienoa.
Kyllä. No tietysti tuolla juhannusviikolla asiat ovat akuuteimmillaan ja silloin kaiken pitää hoitua kuin vettä vain. Mutta jos kelataan vielä tähän hetkeen, niin mitä promoottorin työpöydälle kuuluu juuri tällä hetkellä, kun festivaaliin on vielä joitakin viikkoja?
Joo, no tietenkin näitä promohommia on tälläkin viikolla aika mukavasti. Sitten tässä on pyörinyt yhteistyökumppanikuviot vielä vahvasti, pelastussuunnitelma on pöydällä, ja vähän ensiapu- ja järkkärisuunnitelmaa pitää tuosta katsella.
Tienkatkaisulupa pitää vielä tällä viikolla saada, että saadaan se festarialueen läpi menevä tie poikki siksi juhannusviikoksi. Siitä pitää vielä laittaa lappua vetämään, ja aivan kaikenlaista muuta.
Tietenkin bändien lisäksi olevaa oheisohjelmaa pitää tuossa vähän vielä työstää, että se saadaan viilattua valmiiksi oikeastaan tämän viikon aikana. Sitten saadaan käsiohjelma painoon, mikä myös pyörii tuossa taustalla koko ajan.
Onhan tässä kaikenlaista muutakin hässäkkää. Markkinointi pyörii koko ajan, mutta onneksi meillä on siinä yksi hieno tyyppi, joka sitä on ansiokkaasti pyörittänyt tässä koko kevään.
Ja sitten yksi sellainen uusi Nummikirja-ystäväkirjakuvio, joka on myös pyörinyt hienosti ja tehty Helsingistä käsin, sekin on saatu maaliin.
Tämä saadaan vielä tällä viikolla valmiiksi. Kyllä tässä on aika monenmoista settiä menossa viime metreillä. Vaikka tässä ei ole enää kuin kolme viikkoa tapahtumaan, niin silti on aika hyvä pöhinä joka nurkalla.
Paljon käytännön asioita. – On, on. Se on varmaan sellainen palapeli, että yksi pala loksahtaa ja toinen ehkä vähän irtoaa, ja sitten taas etsitään uutta paikkaa.
Palaan vähän vielä tuohon aiempaan kysymykseen. Kun puhuit tästä organisaatiosta, että siinä on monenlaisia ammattilaisia mukana, niin oliko niin, että suurin osa tekee talkoilla, eli harrastaa tavallaan Nummirockia?
Joo, kyllä. Ei siinä oikeastaan taida olla ketään sellaista, joka tässä vaiheessa olisi palkallisena ennen tapahtumaa.
No paitsi itse olen jäänyt päivätöistä pois touko- ja kesäkuuksi palkattomalle, eli minulle tästä jokin pieni korvaus tulee tästä parista kuukaudesta.
Mutta toki tämä on nyt oikeastaan se 20 tuntia päivässä, että siitä sen neljä tuntia juuri ehtii huilata ja miettiä jotakin muuta. Tai no, ehkä ajatukset ovat tässä tapahtumassa senkin neljä tuntia, mitä nyt ehtii pitää silmiä kiinni.
Mutta kaikki tekevät oikeastaan talkoilla, ja tapahtuman aikana järjestyksenvalvojat ovat sitten suurimmaksi osaksi maksullisia.
Ei enää Nummijärveltä löydy järjestyksenvalvojia niin paljon, että saisi siellä 70 henkeä pyörimään ja valvomaan sitä aluetta samanaikaisesti yhtä aikaa vähän joka nurkalta sen ohjelman ajan.
Siinä kohtaa on ollut pakko ostaa sinne ukkoja, ja tekniikka pitää ostaa, että ammattilaiset tulevat hoitamaan sen.
Mutta kyllä meillä on hieno jengi harrastamassa tällaista pientä juhannusfestivaalia, joka kerran vuodessa sitten eskaloituu sellaiseksi hurmioksi tuonne Nummijärven rantaan.
Kyllä. Puhuimmekin tuossa jo aiemmin siitä, miten järjestäjän näkökulmasta näkyy se, että hevyleisö on tällaista rauhallista ja mukavaa festarikansaa, joten hypätään sen yli.
Mutta Nummirockin leirintäaluehan on legendaarinen käsite. Miten kuvailisit leirintäalueen fiilistä tapahtuman aikana sellaiselle henkilölle, jolla ei ole vielä ennakkotietoa eikä ole käynyt Nummirockissa tai siellä leirintäalueella? Millainen se on?
Se on kyllä aika taianomainen paikka. Jos on yhtään Mad Maxia joskus katsonut televisiosta, niin sitä voisi kuvailla vähän sen tyyppiseksi maailmaksi, joka voi antaa sinulle yhtäkkiä aika yllättäviäkin juttuja ja kummallisia asioita.
Jengi on hyvinkin avointa ja mukavaa. Ihmiset rakentavat ja miettivät niitä juttuja ympäri vuoden – minkälaisia rakennelmia he väsäävät sinne juhannusviikoksi. Se alkaa olla jo paikoitellen taidetta. Siellä on niin hienoja rakennelmia, että aivan hämmentää välillä.
Mitä sieltä voisi löytyä?
Kyllähän sieltä löytyy kaikenlaista. On pientä hautausmaata, leikkimökkiä, jos jonkinlaista taidetta, majapaikkaa, poteroa, saunoja, paljuja, altaita ja mitä vain.
Se kirjo on todella hämmentävän valtava, mitä sieltä voi bongata.
Ja sitten se jengi juuri: mihin tahansa leiriin voit mennä koska vain, aina pääset jutulle ja siellä vielä syötetään ja juotetaan sut. Se on hämmentävän mahtavaa.
Osalla meidän leireistämme on omat instasivutkin tehty, ja he päivittävät niitä ympäri vuoden, fiilistelevät ja kehittävät aina uutta. Se on aivan mieletön maailma.
On aika vaikeaa kuvata sitäkään kuplaa, mikä se leirintäkupla siellä on.
Eli voidaan olettaa, että siellä myös pidetään kaverista huolta ja katsotaan toistenkin perään?
Joo, totta kai. Se on ehdottoman turvallinen paikka.
Tuossakin varmaan tulee hyvin esiin se etu, mikä tulee tästä hieman syrjäisemmästä sijainnista, eli on tilaa toteuttaa itseään.
Joo, eikä sitä ole kiellettykään.
Tietenkin ongelmaksi alkaa muodostua se, että ne leirirakennelmat alkavat olla niin massiivisia ja isoja, että sitä kautta niitä systeemejä joudutaan rajoittamaan.
Mutta toki niihin nähdään niin paljon vaivaa ja ne ovat mahtavia, että kyllä niihin kannattaa käydä tutustumassa.
Ja tietenkin pitää muistaa se, että pienessä päänkistyksessä ne joudutaan vielä purkamaankin sieltä.
Joo kyllä, ja nythän siellä... jonakin vuonna ennen koronaa sinne tahtoi jäädä kasoittain jotain sohvia välillä.
Mutta kun heitä vähän paimennettiin ja kerrottiin, että niistä rupee tulemaan laskua, jos sohvat sinne jäävät – ja me olemme kuvanneet kaikki leirit ja kyselleet leiripäälliköiden nimet – niin eipä niitä sinne ole enää jäänyt.
Se on hyvä, ja niin se menee edelleen: mitä sinne viedään, ne tuodaan sieltä poiskin.
Kaikki sohvat, teltat ja muut romut. Se on ihan hyvin toiminut tähän asti, ja uskon, että se toimii jatkossakin.
Yhteisillä pelisäännöillä on tästäkin sitten lopulta selvitty.
Joo, kyllä vain.
Kyllä. Tuossa aikaisemmin oli jo puhetta tuosta bändileiristä. Oheisohjelmat ovat nykyään melko isossa osassa, jos ajatellaan festivaalikokemusta kokonaisuutena.
Mitä kaikkea oheisohjelmaa tänä vuonna oikein on tarjolla?
Siellä on ne perinteiset bingot, rockjoogat, ja frisbeegolfkisa tulee yhdelle päivälle. Sekin tehdään yhteistyössä paikallisen frisbeegolfseuran kanssa.
Tulee vähän örinä-workshopia, visaa tulee, Nummirock-visaa ja mitä kaikkea.
Sitten meillä on oma... viime vuonna tuli sellainen uusi bussi sinne areenan anniskelualueelle, jossa on sitten vielä illalla jäätävät kreisibailut.
Jos eivät vielä päivän moshaukset riitä, niin pääsee vielä kunnon bussibileisiin yöksi sinne.
Ja varmastikin mölkkyä taas tulee, kuten on ollut jo pitkän aikaa. Kyllä siellä on vireillä taas kaikenmoista.
Miten hyvin näihin osallistutaan? Onko jengi innoissaan näistä oheisjutuista?
On joo. Nyt kun tässä ei ole vielä kaikesta ehditty uutisoidakaan, niin niitä jo kysellään somen kautta ja tulee kyselyitä suoraan sähköpostiinkin, että joko saa ilmoittautua.
Kyllä niitä jo odotellaan. Jengi tietää, että se festivaali on paljon muutakin kuin vain pelkkää musaa.
On kiva, että pystytään tarjoamaan tuollaisia ja kaikkia muitakin mukavuuksia ja oheisjuttuja tuohon kylkeen.
Mainitsit tämän örinä-workshopin. Avaa vähän.
Örinä-workshop, joo. Siinä tulee Jemina vetämään meille sellaisen. Se oli viime vuonna ensimmäistä kertaa, ja nyt hänellä oli siihen jotain vähän uutta ideaa.
Swansongin laulaja Jemina tulee meille sinne tänäkin vuonna. Siinä on kyllä ammattilainen opettamassa sitä örinälaulua. Jonikin voi tulla sinne sitten myös.
Tällainen kultakurkkukin siihen ilmeisesti pystyy, kun on ammattilaisen apu lähellä.
Kyllä helposti.
Mahtavaa.
Mikä on jäänyt sinun mieleesi parhaana tai erikoisimpana palautteena, jonka olet saanut kävijältä tai joltakin artistilta?
Kyllä ne ehkä ovat niitä kävijöiltä tulleita palautteita, joissa kerrotaan, että Nummirockiin voi tulla juuri sellaisena kuin on.
Että se ei yhtään vaikuta, siellä ei kysellä titteleitä tai mitään, että oletko toimari, työtön, opiskelija tai mitä vain.
Siellä kaikki ovat sitä yhtä ja samaa suurta Nummirock-perhettä juhannuksen aikana.
Se on sillä tavalla hienoa, että siellä jengi löytää itsensä ja tuntee elävänsä, kun he tulevat sinne.
He uskaltelevat olla sitä mitä ovat, niin se on hieno kuulla.
Miten esimerkiksi ulkomaiset artistit? Tietenkin joka vuosi heitä on – nytkin se yli kymmenen – niin mitä palautetta tavallaan sieltä on tullut?
Oletan, että vähän ehkä outoonkin ympäristöön osa on saapunut soittamaan, niin voitko paljastaa sieltä jotain?
Joo, kyllä se on ehkä joka vuosi sitä samaa ihmettelyä, kun he Helsinki-Vantaalta lähtevät ja viisi tuntia ajavat metikköön.
Kyllä se noita ulkomaisia ihmetyttää aina tulla sinne, kun vastassa on valtavat telttakylät ja yhtäkkiä jengiä onkin joka paikassa.
Se on ihmetyksen aihe. Kyllä sitten aika usein se tiukkapipoisuus jää sinne keikkapussiin, ja asenne vähän muuttuu, kun he pääsevät mestoille.
Mutta kyllä se ihmettely on aina valtavaa, että mikä tämä paikka oikein on.
Järven rannassa käydään ihmettelemässä, ja suuremmatkin tähdet lähtevät siellä vain seikkailemaan. He ihmettelevät, kun kukaan ei ole kimpussa vetämässä hihasta, että "hei tänne, tänne".
Aika usein näkee, että ne artistit lähtevät sinne leirintäalueellekin seikkailemaan.
Niin, ja festariväki antaa heidän ehkä myös olla rauhassa.
Kyllä, juuri näin. Siellä ei tietenkin... Varmasti osa tunnistaakin, koska he kumminkin ovat jonkin tason tähtiä kaikki ne artistit. Tietenkin itsekin välillä käyn tekemässä jollakin
lavamönkijällä artistin kanssa reissun tuolla metsässä näyttämässä, minkälaista täällä on, niin kyllä siellä ihmetellään, että mikä helkutin paikka tämä on.
Ne ovat ihan hauskoja reissuja usein. Siellä kuvataan sitä reissua usein ja ihmetellään, että täällä on saunoja ja paljuja.
Ja jonkinlaisia rakennelmia, mistä äsken oli puhettakin.
Aivan mahtavaa. Kiitoksia, Tero, että pääsit meille podcast-vieraaksi. Me totta kai toivomme, että kaikki tässä loppuvaiheessa menee ihan putkeen ja että säät suosivat.
Viimeisenä kysymyksenä: heitäpä semmoinen, että mitä sanoisit kauhajokiselle tai lähialueen asukkaalle, joka ei ole koskaan käynyt Nummirockissa ja miettii, uskaltaisiko tänä juhannuksena kokeilla? Nyt saat muutamalla lauseella houkutella.
Joo, ei sitä heviä kyllä kannata pelätä. Nummirock on ennen kaikkea sellainen yhteisöllinen elämys, ettei se ole pelkkää örinää. Kyllä sinne kannattaa vain lähteä katsomaan ja ihmettelemään, mitä täällä oikein tapahtuu. Rohkeasti vain mukaan!
Kaikki Kauhajoen raitilta kuultua -podcastin jaksot ovat kuultavissa osoitteessa kauhajoki.fi.